Kære Whit,
jeg er ked af at meddele dig, at Holden Caulfield er død.
Jeg ved, at du troede, at han kunne beskytte mig.
Eller i det mindste give mig et helle fra min sarkasme.
Men Holden er gået bort for evigt.
Og jeg ved ikke, om noget kunne redde mig nu.
6 ÅR TIDLIGERE
Hvor er din pige, Jerry? Hvor gik hun hen?
-Hun ville danse med sin bror. -Det er en tæt familie.
Det er nemmere, at Lusitania når England
end at lægge sig i denne musefælde.
Det ved jeg ikke, forkælede rige piger elsker frafaldne studerende.
De vil gerne sige til deres fædre:
"Han er ikke bare flad, farmand, han er også jøde."
Hey! Halvt jøde.
Hvorfor kommer vi her? Jeg kan ikke klare de falske idioter.
For at give piger som hende en sjov tid.
-Hvem er det? -Oona O'Neill.
-Som i Eugene O'Neill? -Det er hendes far.
Rygtet er, at hun er til forfattere.
Måske kan jeg drikke hende fuld og læse en af mine historier til hende.
At drikke fuld ja, jeg er ikke sikker om den anden del,
jeg har læst dit værk.
Du er en rigtig prins. Hvem er livvagterne?
Blythe Chaucer og Carol Flourentine,
hendes beskyttere mod morfinmisbrugere og drenge uden forvaltningsfonde.
Hvis du prøver at give Oona en sjov tid, tager de dit ur.
Jeg prøver.
-Mine damer. Oona. -Hallo.
Det er en fornøjelse at møde dig. Jeg er Jerome David Salinger.
Mine venner kalder mig for Jerry.
Det er en fornøjelse at møde dig, Jerome David Salinger.
Jeg er en stor beundrer af din far.
Jeg er selv forfatter,
og hans stykker har været en stor inspiration for mig.
Hvad skriver du?
-Jeg skriver noveller. -Virkelig?
Er du blevet udgivet?
Kom nu, Oona, jeg vil introducere dig til Billy Chanler.
-Er han her? -Ja.
-Fantastisk... -Kom så.
Vi ses næste gang, Jerome David Salinger.
Kom nu, Oona.
Billy!
Undskyld, herre, ved De tilfældigvis, hvad klokken er?
Det gik godt.
I løbet af mit fantastiske kedelige liv
har jeg altid ment, at fiktionen er mere troværdig end virkeligheden.
Og ja, jeg er klar over ironien.
Han havde hverken udseende, personlighed eller pænt tøj
til at vinde Shirleys interesse.
Han havde ikke en chance. Og som jeg sagde før,
for at skrive en virkelig god dreng møder pige-historie,
er det klogt, at drengen møder pigen.
Jeg kan ikke koncentrere mig, mens du stirrer på mig på den måde.
Kan du lide den?
-Den er rigtig god. -Du kan fortælle mig sandheden.
Det gør jeg, den er fantastisk.
Bind dine sko, skat...
Så hvad synes du, mor?
Jeg elsker de unger. Jeg elsker den måde, de taler på.
Ja, fordi på ugebladene lyder teenagerne altid falske,
fordi de var skrevet af halvtreds-årige gamle fulderikker.
Det går mig virkelig meget på.
Du er meget talentfuld.
Jeg tror, at jeg vil prøve at udgive.
Hvordan ville du gøre det?
Jeg vil tilbage til universitetet for at læse kreativ skrivning.
Du vil hvad?
Du blev smidt ud af hver eneste skole, jeg sendte dig til,
på grund af din klogeåge-mund.
Hvordan kan du tro, at du kunne blive en professionel forfatter?
Det ved jeg ikke, jeg kan bare godt lide at gøre det.
Han er meget talentfuld, Sol.
Det er lige meget, det er umuligt at leve af det.
Selv for de bedste studerende, og du er ikke engang en god studerende.
-Jeg kan ikke gøre noget rigtigt. -Sonny...
Kom her. Sid ned. Undskyld, vær sød.
Jeg vil bare ikke have, at du bliver skuffet, når det ikke fungerer,
og det vil det ikke. Det gør det aldrig.
Hør nu efter.
Kød-og mælk-distribution har været rigtig godt for denne familie.
For seks år siden var Buddy Richman næsten fallit.
Så køber han et slagteri, og nu han er "Bacons Konge."
-Det kunne være dig, Sonny! -Jerry skal ikke sælge ost
eller svin eller okse eller mælk.
Han skal ikke blive Bacons Konge.
Han skal til Columbia.
Han skal læse skrivning.
Det kommer Jerry til at gøre, og det skal du betale for.
Jeg vædder på, at hvis jeg aldrig havde gået ind i din time den dag,
så havde Holden Caulfield nok aldrig eksisteret.
Så på en måde er hele rodet lige så meget din skyld, som min.
Der findes ikke noget mere helligt end historie.
Biblen, Koranen, Toraen.
De historier, som disse bøger indeholder, er så magtfulde,
at folk faktisk tror, at de var skrevet af en Gud.
Det er den magt, en historie kan indeholde.
Og i løbet af semestret får I værktøjerne
og teknikkerne
til at være i stand til at skabe jeres egne historier.
Så I kan henrykke folk.
Jeg var altid en elendig elev.
Selv da jeg gerne ville være der.
Det var meget pinligt, hvis du vil vide sandheden.
Hvordan lyder det, hr. Salinger?
Undskyld. Du mistede mig med Biblen.
Undskyld, hr. Salinger.
Troede du, at det var et kursus i ateisme?
Nej. Det gjorde jeg ikke.
Men jeg håber, at der findes en Gud,
som vil give dig noget interessant at sige.
Sjovt nok tænkte jeg det samme, da jeg læse dit optagelses-essay.
Selvom de optog dig alligevel...
Det må være et meget magert år for Columbia.
Hr. Salinger skrev et rigtig sjovt essay,
som var fyldt med den samme slags sarkasme,
som han så skønt viste i kursets første fem minutter.
Og alligevel efter det mislykkedes hr. Salinger
med at gøre sin smarte stemme til en rigtig fortælling,
hvilket er en skam, fordi der er noget potentiale der.
Men det er det arbejde, som vi alle vil stræbe efter at opnå.
Og ved semestrets afslutning,
ved Guds nåde, eller i hr. Salingers tilfælde unåde,
vil I alle forstå forskellen mellem at ønske at være en forfatter
og virkelig være det.
Mine landsmænd og mine venner,
jeg havde håbet mod håb, at et mirakel ville forhindre
en ødelæggende krig i Europa.
Og ende Tysklands invasion af Polen.
Jeg har sagt mange gange, at jeg har set krig, og jeg hader krig.
Jeg håber, at USA vil holde sig ude af krigen. Det tror jeg på.
Hr. Salinger, kom indenfor. Sid ned. Vil du have noget at drikke?
-En kop kaffe, tak. -En kop kaffe, tak.
Så hvordan fandt du mig her?
Jeg gik på NYU, og jeg så dig altid bedømme tekster ved vinduet.
Hvorfor kommer du hele vejen til The Village?
Jeg kunne ikke finde et bedre sted til at læse værket af den næste Fitzgerald
eller Hemingway end lige her i Greenwich Village.
-Værsgo. -Tak.
Hvad med dig? Hvad skete der på NYU?
Smed de dig ud på grund af din mund?
Nej. Det var en indbyrdes forståelse.
De ville have mig væk, og jeg ville have dem døde.
Du er ikke den første Karl Smart, som jeg har undervist.
I ter jer mod autoritetsfigurer som mig,
fordi I bliver følelsesmæssigt undertrykt hjemme.
Du tror, at du er den klogeste dreng, der har gået på Jorden,
og ingen anerkender, at du er et geni.
Det er meget typisk, hvis du vil vide sandheden.
Men det var nok af min billige Freud.
Hvad kan jeg gøre for dig, hr. Salinger?
Jeg ville spørge om det, du sagde i timen.
At min stemme overvælder historien.
Jeg troede altid, at min stemme definerer mig som forfatter.
Helt bestemt. Det er din stemme, der gør din historie unik,
men når stemmen overvælder historien,
som du gjorde i dit optagelses-essay,
så bliver den mere et udtryk af dit ego
end af læserens følelsesmæssige oplevelse.
Giver det mening?
-På en måde. -"På en måde."
Nej.
Jeg beklager for at komme for sent,
men siden det kommer til at ske hver eneste time i semestret,
vil jeg hellere spare mine kræfter
til at læse jeres sider og svært drikkeri.
I dag vil jeg fokusere på forfatterens stemme.
Og for at illustrere det vil jeg læse en passage for jer
af William Faulkner.
I skal høre godt efter. Luk øjnene.
"Hendes fangevogter klippede hende ned og så genoplivede hende.
Så slog han hende og piskede hende.
Hun havde hængt sig selv med sin kjole."
Okay, hvad skete der så?
En kvinde prøvede at begå selvmord i fængsel, fangevogteren reddede hende
-og slog hende bagefter. -Præcis.
Derfor lader jeg kvinder følge med i mine timer.
Forhåbentlig vil resten af universitetet snart gøre det samme.
Jeg læste passagen med den kedeligste stemme,
som jeg overhovedet kunne mønstre,
og alligevel var I alle optaget af den.
Hvorfor? Fordi historiens begivenheder var betagende,
tematisk lagdelte og dramatiske. Selvfølgelig er Faulkner kendt
for sin stemme med denne unikke regionale stil,
og derfor tror selv ikke-forfatterne, at de elsker Faulkner,
men det er faktisk historiens begivenheder,
selvmordsforsøget, banken, som trækker os ind.
Og så bruger Faulkner sin stemme
til at gøre historien helt sin egen.
Giver det mening?
Til vores næste time skal I skrive en fem-siders historie.
Spørg jer selv, hvis jeg skulle læse den monotont,
ville jeg alligevel fange klassens opmærksomhed?
Jeg kommer ikke til at gøre det bedre end det i dag.
Så det var det. I må bruge resten af tiden
til at skrive jeres historie eller masturbere.
Prøv bare ikke at blande den første og den anden sammen.
Gud ved, at mange forfatter ikke kunne finde ud af det.
Hav en god weekend. Vi ses, unger.
Den eneste gode ting ved at sidde fast i en galeanstalt
er, at alle her har det lige så skidt som mig.
For at være ærlig har jeg aldrig passet ind nogen steder i verden.
Oppe var jeg jøde. Nede var jeg firkantet.
Men lejlighedsvis kunne jeg bilde pigerne ind,
at jeg var Clark Gables fætter.
-Bravo! -Vis dem bare, Ernie!
Jeg tror, at jeg bliver ved med at blive smidt ud af skolerne,
fordi jeg elsker, hvor meget det pisser min far af.
Det er hylende morsomt. Det skal du blive ved med.
Du burde skrive din historie om det.
-Har du dit ur på? -Ja. Hvorfor?
Fordi du skal give pigen en sjov tid.
Det er rigtigt.
-Hej. -Hej.
-Kan du lide jazz? -Hvad tror du?
Hvad plejer du at lave i weekenderne?
Det ved jeg ikke. Hvad plejer du at lave?
-Ting og sager. -"Ting og sager?"
Jeg ved, at det er kodeord for at løbe hornene af dig.
"Løbe hornene af sig?" Undskyld, jeg forstår det ikke.
Kom nu. Jage rundt. Den populære fyr.
"Løbe hornene af sig?" Jeg tror ikke, jeg fætter det.
"Du ved, jage rundt. Den populære fyr."
Pludselig hylede den lille blondine af latter
fra den anden side af rummet.
Ja. Den var rigtig god.
Din stemme var til stede og underholdende,
men den hjalp med at fortælle historien. Den blev ikke historien.
Det følte jeg. Jeg vidste, når noget jeg skrev, var for smart.
-Var den sand? -En del. Nogle ting fandt jeg på.
-Ved du, hvad det hedder? -Hvad?
-Skrivning. -Så hvordan bliver jeg udgivet?
Det er lidt ambitiøst til din første udflugt, ikke?
En rigtig forfatter bliver udgivet. Ellers kan man ikke leve af det.
Lad mig gætte. Det sagde din far til dig.
Hvorfor prøver du ikke The New Yorker. Du ville helt sikkert imponere dem.
Jeg tænkte faktisk på Story Magazine.
Jeg elsker deres historier.
-Ved du, hvem deres redaktør er? -Ja. Dig.
Og på Storys vegne takker jeg dig for din indsendelse.
Desværre siger vi nej tak denne gang.
Men vi glæder os til at læse dine fremtidige indsendelser.
Hr. Salinger, du er tæt på at lære den anden vigtigste lektie
om at have en forfatterkarriere. At lære at håndtere afvisning.
Jeg tager straks til The New Yorker,
de vil udgive den, og du vil fortryde det!
Det gør jeg allerede!
Hej, jeg er her for...
Indsende en novelle? Udfyld den her.
Giv mig den. Vi vender tilbage om fire til seks uger.
Det er den første historie, jeg indsender.
Det er en historisk dag for os alle.
Hvad står J.D. for?
"Juvenil delinkvent."
Lad være med at skrive det.
Jeg vil have omskrivningerne inden næste uge.
Og I skal ikke vænne jer til, at jeg bliver til hver time.
Min middagsaftale blev aflyst.
Det er dit første afvisningsbrev.
-Du skal få det indrammet! -Hvad gør jeg nu?
Du er en forfatter. Hvad tror du, at du skal gøre nu?
Skriv en anden historie.
Ja. Og så skriv en til efter den.
Vi er kede af at sige...
Og så en til efter den.
Vi kan ikke optage...
Og så en til efter den.
-Okay... -Og så en til efter den!
Desværre...
Måske var mine drømme om litterær triumf
illusioner af en egocentrisk og alt for ambitiøs dreng,
som burde have hørt efter, da han fik chancen for
at blive "Bacons Konge."
Jeg kunne har været konge, Whit.
Jeg ved ikke, om jeg er klar til det.
Måske er du ikke.
Synes du ikke, at jeg er?
Altså,
lad mig spørge dig om noget.
Hvorfor vil du gøre det?
At udgive?
Nej.
At være forfatter.
Hvorfor vil du skrive?
Fordi jeg...
Jeg bliver vred over en masse ting.
Når jeg skriver, så føler jeg, at jeg gør noget ved det.
Som om jeg endelig taler ud.
Det er det, du skal gøre med din skrivning.
Find ud af, hvad gør dig så vred, og put det ind i en historie.
Nej. Men her er problemet.
Måske bliver du aldrig udgivet alligevel.
-Aldrig? -Niks.
Måske bliver du afvist hele dit liv.
Og nu skal du stille dig selv et spørgsmål.
Er du villig til at vie dit liv til at fortælle historier
vidende om, at du måske ikke får noget ud af det?
Og hvis svaret er "nej,"
så burde du finde på noget andet
at lave i dit liv, fordi du ikke er en rigtig forfatter.
Hav en god dag. Mange tak.
Nej. Tag dine afvisninger med.
Prøv lige at se, hvor smukt dette sted er!
Du vil finde noget andet, som du godt kan lide at lave.
Og det bliver noget, som du faktisk kan tjene penge på.
Lad være med at tænke på noget denne uge, skat. Det er ferie.
Du burde slappe af.
Hun havde enorme øjne,
som altid så ud til at risikere at kæntre i deres egen uskyld.
Hun var sammen med en lille dreng, uden tvivl hendes bror,
og kun da hans søster talte med ham,
rørte han sig og applikerede sin lænd til stolen.
Der findes to typer femme fatale...
De larmende unge menneske, hun havde inviteret...
Hendes fars whisky var utilstrækkelig...
Jerry! Din søster kørte ikke hele vejen herop for
at se på dig skrive i en lobby i fem dage.
Læg det nu til side og kom med os på en gåtur.
Jeg kommer om en time. Jeg er næsten færdig, okay?
Hvad får dig til at tro, at du har noget at sige til folk?
Bliv voksen!
Jerry, gider du blive et øjeblik.
Nu, hvor du virkelig har forpligtet dig med dit talent,
synes jeg, at det er på tide.
På tide at hvad?
At du bliver udgivet.
I...
Det er fandeme min første historie.
Jeg elskede den med det samme.
Jeg ville først sikre mig, at du var en rigtig forfatter.
Så det er din første check som en rigtig forfatter.
25 Dollars
Tak.
Mange tak!
Velbekomme. Skriv nu anden historie.
-For udgivelsen! -For udgivelsen!
Er den gamle endelig imponeret?
Nej. Da jeg viste ham checken, så sagde han,
at jeg nu kunne købe et jakkesæt og søge et rigtigt job.
Pyt med ham. Han er bare jaloux, fordi du er en betalt forfatter.
Han er bare en luset jødisk svine-sælger.
Vidste du, at han skjuler for vores naboer, at han er jøde?
Det har han altid gjort.
Den første gang jeg mødte en svindler, var den dag, jeg blev født.
Hvad fanden laver de?
The Stork Club reklamerer med, at Oona kommer her
på grund af hendes far, men de tager kun billeder af hende med mælk,
fordi hun er mindreårig.
Det er nok den mest patetiske ting, jeg nogensinde har set.
Okay, det er mit signal. Jeg går derhen.
Oona, det er dejligt at se dig igen.
-Carol. Blythe. -Jeg er Blythe.
Fint. Hvis det er i orden,
vil jeg gerne snurre rundt med den smukkeste pige i verden.
Okay.
Jeg læste din historie i Story.
-Læser du Story? -Jeg læser alt.
Hvad synes du?
Jeg synes, den er pragtfuld.
Nej, den er bare pragtfuld.
Tak. Du er uden tvivl den mest særlige pige, jeg har set.
Og du er meget pæn, Jerome David Salinger.
-Hvad synes du? -Jeg elsker den.
-Ja? -Hvor længe har du boet her?
Bare et par måneder.
Men jeg tror ikke, at jeg bliver her meget længere.
-Hvorfor? Hvor skal du hen? -Hollywood.
Hvis jeg vil være med i filmene, så er det dér, jeg skal være, ikke?
Jo.
-Engang ville jeg blive skuespiller. -Er det rigtigt?
Men jeg hader Hollywood. Det er en række fjolser i Jaguarer,
som laver lort til idioter, der ikke kan læse.
Du er sjov.
Og du er så talentfuld.
Jeg elsker talent.
-Tag ikke til Californien. -Hvorfor?
Jeg synes, at det er bedre, at du bliver her.
Bliv her og lav teater.
Har du bedt din far om at putte dig i et af sine stykker?
Hvorfor?
Vi taler ikke sammen.
Vi taler ikke sammen så tit.
-Undskyld. Jeg ville ikke... -Det er okay.
Jeg har faktisk ikke set ham, siden jeg var en lille pige.
Jeg ved ikke, hvorfor han ikke elsker mig.
Jeg har aldrig gjort noget forkert.
Min far elsker mig heller ikke.
-Jeg skal afsted. -Jerry...
-Det behøver du ikke. -Hvis jeg kommer i gang med at skrive,
kan jeg nå rigtig meget i aften.
-Vil du gå ud at danse på fredag? -Ja.
-Ja? -Det vil jeg meget gerne.
Okay. Også jeg.
-Godt. -Okay.
Det er problemet med pigerne. Hver gang de laver noget sødt,
forelsker man sig lidt i dem.
Og så ved man aldrig, hvor fanden man er.
LITTERÆR AGENT
Jerry! Vent lidt, skat.
Det kan være et mas, men du skal komme tørkeperioderne til livs.
Alle er vilde med teksterne,
jeg får fantastisk feedback, hver gang jeg indsender dig.
Godt. Men jeg har ikke haft en historie udgivet i otte måneder.
Har du tænkt dig at skrive noget lidt mere pop-agtigt?
-Mere Post end New Yorker. -Nej, jeg hader The Post.
-Den er bare rørstrømsk lort. -Det ved jeg.
Jeg vil være en New Yorker-forfatter.
Det bliver du også, men det er aldrig nemt, skat.
Og det skader ikke at fordumme det engang imellem.
Vi skal bare få dig udgivet igen. Udgivelse betyder alt!
Jeg ved ikke engang, hvad jeg burde skrive om.
Åh Jerry.
Først og fremmest skal du slappe af.
Du kommer ikke til at skrive bedre, når du er så stresset.
Tag din smukke kæreste ud.
Mor dig lidt.
Hvordan går det med hende?
Hej, Pearl.
Undskyld, Jerry, men Oona er ikke her.
Hun tog til The Hamptons i morges.
Hun gjorde hvad?
-Vi havde en date. -Du kender Oona.
Ja. Okay. Tak.
Måske er jeg bare ikke i stand til at opleve lykken,
som den fyr, der har et elendigt job og en smuk kone
og en række dumme børn.
Måske har jeg slet ikke mistet mit sind.
Måske har jeg først og fremmest aldrig haft det.
Du burde komme ud herfra, dreng.
Han kom ind på herrernes toilet
og fyldte begge håndvaske med koldt vand.
"Vil du have et håndklæde, makker?" spurgte klaverspilleren.
"Ikke mig," sagde Holden.
"Hvorfor tager du ikke hjem, dreng?"
Holden Caulfield blev ved med at drikke.
Det er mig, Jerry Salinger, jeg vil bare tale med Oona.
Hun sover. Hvorfor ringer du så sent?
"Det er mig, Holden Caulfield, må jeg tale med Sally, tak?"
Vi skal bare være sammen. Det behøver ikke være noget alvorligt.
Det behøver ikke være alvorligt? Du har lige sagt det modsætte.
Kan du ikke se, hvad du er? Du er bare en svindler!
Jeg er ikke en svindler, det må du ikke sige!
-Oona. -Hvad?
Må jeg ringe til dig i morgen?
Hans tænder klaprede voldsomt,
Holden Caulfield stod ved hjørnet og ventede på Madison Avenue-bussen.
Det var en lang venten.
-Nej. Vi bestilte ikke champagne. -Det gjorde jeg.
Jeg inviterede dig her for at fejre.
-Fejre hvad? -Jeg har nogle spændende nyheder.
The New Yorker læste "Slight Rebellion off Madison."
Og de vil udgive den.
-The New Yorker? -Ja!
De elsker din Holden Caulfield-karakter.
De synes, at den er helt original.
Jeg er så glad på din vegne.
-The New Yorker! Det er utroligt! -Tro på det, skat.
For udgivelse.
Det betyder virkelig alt.
De har et par notater, som du skal tage dig af.
-Notater? -Ja.
Dem får alle forfattere fra alle magasiner,
og The New Yorker har flere notater end de fleste.
De vil have, at alle deres historier har en New Yorker-stil.
Hvad med, hvis jeg ikke vil følge notaterne?
De fortalte mig deres problemer med historien.
Skulle jeg fortælle dig?
Selvfølgelig. Fortæl mig, hvad deres problemer er.
De synes, at Holdens drikkeri kommer ingen steder fra.
Det skal være tydeligere, at han er alkoholiker.
Nej, det er han ikke.
Han drikker sig fuld, fordi han er deprimeret omkring pigen.
De synes, at det er uklart.
Jeg synes, at det er krystalklart.
Måske kan du lave en lille tilpasning,
så det ikke er forvirrende for nogle.
De synes også, at det ville være godt, hvis Holden og Sally
i slutningen fandt sammen igen.
De sagde specifikt, at vi ikke behøver se det.
Læseren skal bare have en fornemmelse af, at de ender sammen.
Men de ender ikke sammen. Det er ikke det, der sker.
-Hvorfor ikke? -Fordi folk ikke ender sammen.
Som regel fungerer det ikke.
Jeg ved, at i hver eneste historie i hvert eneste magasin
forelsker parret sig med et dumt kys,
så vi kan følge os varmhjertede og fyldte med julehumør,
men det er ikke det, der sker i det virkelige liv.
Nogen får altid sit hjerte knust og har svært ved at komme over det.
Nogle gange drikker de,
fordi de er kede af det, selvom de ikke er alkoholikere!
Min skrivning skal bare være ærlig.
Det er det.
Så hvad skal jeg sige til dem?
Sig, at jeg er meget åben for notater,
men Holden ikke er alkoholiker, og de ender ikke sammen.
De er de eneste notater.
Sig så til dem, at jeg ikke vil lave ændringerne.
Du er så talentfuld.
Vil du snurre rundt med Oona?
Jeg fortalte Oona om The New Yorker...
Og?
Vi har gået ud tre gange.
-For The New Yorker! -New Yorker!
Havde de nogen notater?
Hvem?
The New Yorker. Havde de notater om historien?
Nej.
Det kommer ikke bag på mig, at de elskede den.
Holden-karakteren er fantastisk.
Det er præcist, hvad jeg sagde om at grave dybere.
Ja. Det følte jeg, da jeg skrev ham.
Det flød bare ud af mig.
Jeg vil blive ved med at skrive om ham.
Det burde du gøre.
En til.
Er du okay, chef?
Altså,
mellem os to går tingene ikke så godt på Story.
Pengene er knappe.
Martha holder øje med finanserne og mig.
Åbenbart bruger jeg stadig for mange penge.
Skal du lukke den?
Nej. Vi er okay for nu.
Men det har været svært for os.
Jeg har et øje.
Jeg kan genkende talent en kilometer væk.
Saroyan, Cheever, Caldwell, jeg opdagede dem alle.
Det ville selvfølgelig være godt, hvis nogen opdagede mig.
Kom nu, du er blevet udgivet.
Jeg har ikke bare opdaget dem,
jeg udformede dem.
Jeg udfordrede dem.
Det er her.
Du burde blive ved med at skrive om Holden.
Men ikke som en novelle.
Vent lidt. Hvad mener du?
Jeg synes, at Holden Caulfield er en roman.
Nej.
Jeg kunne ikke skrive en hel roman. Jeg er sprinter, ikke maratonløber.
Det siger du, bare fordi du er doven.
Holden Caulfield fortjener en hel bog til sig selv.
En roman er en masse ord.
Det er bare flere ord.
Forestil dig den bog, som du gerne ville læse,
og skriv den så.
Hey, mor?
Hvad er der galt?
Mor?
Hvad er det?
Hvad skete der?
Vi afbryder programmet for denne nyhedsmelding
fra United Press.
Vi har i morges oplevet angrebet på Pearl Harbor
og den voldsomme bombning af Pearl Harbor af militærfly,
utvivlsomt japanske.
Det er ikke en spøg.
Det er en rigtig krig.
Jeg er ligeglad med, hvad du siger.
Jeg sender strømper til dig hver uge, og du har bare at tage dem på.
Kom nu, du vil gøre mig til grin. De vil give mig alt, jeg har brug for.
Må jeg få jeres opmærksomhed?
Som I alle ved, i morgen tidligt
skal vores søn, Jerry, til krigen.
Måske vil det gøre ham til den mand, jeg ved, han er bestemt til at blive.
Og jeg vil gerne udbringe en skål
for den bedste elev, jeg nogensinde har haft.
For Jerry!
En vidunderlig forfatter, en inspiration
og en fantastisk ven.
For Jerry!
Det er nok ikke det bedste tidspunkt, men jeg har nogen dårlige nyheder.
Virkelig? Hvad?
The New Yorker udgiver ikke Holden Caulfield-historien.
Hvorfor ikke?
De synes, at den er for useriøs nu, hvor vi er kommet ind i krigen.
-Jeg beklager, Jerry. -Nej. Det er fint.
Lov mig, at du vil vente på mig.
-Det lover jeg. -Virkelig?
Selvfølgelig.
Hun er jo skuespiller.
Mærk dig mine ord. Jeg vil gifte mig med denne pige.
Det er en god ting, at hendes far skriver komedier.
Hvordan går det med dig derhjemme?
Har du det godt med Martha? Skælder hun dig ud?
Alt er fint derhjemme, fordi det, du vil lære af at have en kone,
er, at nogle gange skal hun bare råbe for at få det bedre.
Og for øvrigt er jeg meget ked af det med The New Yorker.
Hvordan kender du til det?
Kom nu.
De droppede Caulfield-historien,fordi du ikke ville følge deres notater.
Du må ikke være besværlig, inden du er en succes.
Jaså?
Pyt med The New Yorker. Ved du hvad?
Jeg vil putte den i en antologi med mine andre noveller.
Nej! Det må du ikke gøre ved Holden Caulfield!
Han fortjener en roman!
-Synes du virkelig det? -Det ved jeg!
Han er en fantastisk karakter.
Hør nu efter, mens du er derovre
og får en dryppert fra de franske ludere,
gør mig en tjeneste.
Jeg vil have, at du skriver om ham.
Holden Caulfield skal være din bedste ven.
Og lyt til mig. Overlev!
Okay? Overlev!
Uanset hvad!
Efter jeg melde mig til krigstjeneste, blev jeg kastet fra base til base,
indtil de endelig sendte mig til England.
Jeg vidste, at maden ville være dårlig,
men de lovede os en bøf til middag natten før den store invasion.
Jeg kunne bare ikke starte romanen om Caulfield.
Derfor blev jeg ved med at sende dig noveller
for den antologi, jeg var ved at skrive i stedet for.
Jeg havde aldrig skrevet noget så personligt.
Derfor var han en karakter i første person.
Jeg ville ikke begynde Holdens historie,
fordi jeg var bange for ikke at leve længe nok for at afslutte den.
Charlie Chaplins Kærlighedsskandale
Skuespiller gifter sig med Oona O'Neill, dramatikers datter.
Hey, Jerry. Hvordan har din kæreste det?
Jeg ville ønske, at de glemte det.
Kom nu.
Du er den første fyr, som bliver droppet på forsiden
af alle aviser i landet.
Det er ret skørt.
Chaplin er gammel nok til at være hendes far.
Hvad kan jeg sige, alle elsker den lille luder.
I en skandale, der har rystet landet,
har den største filmstjerne i verden, Charlie Chaplin,
giftet sig med den 18-årige datter af den kendte dramatiker Eugene O'Neill,
som har erklæret, at hun endelig har fundet sin ægte kærlighed.
Det er bare flere ord.
"Holden Caulfield," sagde hun,
"det er fantastisk at se dig. Det er lang tid siden."
Hun havde en af de der høje, pinlige stemmer,
når man mødte hende et eller andet sted.
Hun slap af sted med det, fordi hun var utrolig smuk,
men det har altid gået mig på.
"Det er dejligt at se dig," sagde jeg. Det mente jeg også.
"Hvordan har du det?" "Prægtigt," sagde hun.
Hvis der et ord, som jeg hader, er det "prægtigt."
Det er så forlorent.
Det er et betydningsfuldt øjeblik i verdens historie.
D-dag.
General Dwight D. Eisenhowers mænd
kæmper sig igennem strandene i ild og blod
ind i nazistiske Europas fæstning.
Ofrenes antal i denne kolossale operation kan blive frygtelig højt.
Jeg overlever- Jerry skriver stadig Holden.
Jeg havde stormet Normandiet med seks kapitler i min taske.
Og jeg skal sande, at Holden hjalp mig igennem nogle hårde perioder.
Han gav mig noget at fokusere på, når tingene ikke gik så godt.
Det var en af de ting, jeg elskede mest ved at skrive.
Ens sind bliver ved med at arbejde på ens historier,
lige meget om man har et våben eller en kuglepen i hånden.
Det holder aldrig op med at skabe.
-Er du okay? Det skal nok gå. -Skyd nu på mig!
Jeg gjorde alt, jeg kunne, for at blive ved med at skrive.
Det gjorde jeg virkelig.
Ingen kuglepen. Ingen skrivemaskine. Pyt med dem.
Jeg blev ved med at fortælle Holdens historie,
selvom det var kun til mig selv.
Jeg troede, at jeg nok ville få lungebetændelse og dø.
Jeg kunne forestille mig en masse idioter ved min begravelse.
Det skal nok gå, okay?
Du skal bare varmes lidt op. Kom så.
Værsgo. Okay.
Du skal bare varmes lidt op.
Hvad med de strømper, din mor sendte til dig?
Hun er en klog dame, ikke?
Tag dem. De vil holde dig varm.
Jeg går ikke nogen steder.
Jerry, kan du høre mig? Kig på mig.
Kan du kigge på mig?
Tryk min hånd, hvis du kan høre mig.
Jeg beklager meget, at du spildte din tid med mig.
Men du skal tro mig, når jeg siger, at jeg ikke har noget mere at sige
om Holden Caulfield eller om noget som helst.
Med venlig hilsen,
Jerry Salinger.
-Han er her! -Er han stadig skør?
VELKOMMEN HJEM
Velkommen hjem, Sonny! Hele vejen hjem fra Tyskland.
Hej, mor.
Doris.
Det er min kone, Sylvia.
Det er min mor, Miriam.
Det er min søster, Doris.
Og det er min far, Sol.
Hallo.
Så I afhørte nazisterne efter krigen?
Ja, vi prøvede at finde ud af, hvor andre nazister gemte sig.
Det lyder spændende.
Så, Sylvia, hvad laver du?
Hun er rodeoklovn.
Det er en spøg.
Jeg var øjenlæge.
Før krigen.
Hvornår blev I gift?
For cirka seks måneder siden.
Det var, da du holdt op med at svare på vores breve.
Det ved jeg.
Jeg har ikke skrevet et ord i over et år.
Jeg håber, du vil skrive historier igen.
Måske efter at Whit udgiver Young Folks-antologien.
Det er den eneste grund til, at jeg er kommet hjem.
Og for at se jer.
De fleste skrev jeg, før jeg tog til Europa,
men nogle af dem skrev jeg under krigen.
Og hvad med Caulfield-romanen? Hvor langt er du nået?
-Cirka halvvejs. -Hvornår tror du, du er færdig?
Jeg... kan ikke længere arbejde på den.
Hvorfor ikke?
Den bringer for mange minder frem. Jeg vil glemme det hele.
Har du skrevet noget, siden du kom tilbage?
Jeg prøvede.
Det kan jeg bare ikke.
Vi udgiver din antologi,
og jeg vædder med, at inden længe sidder du tilbage ved skrivemaskinen.
Det håber jeg.
Jeg sover ikke nok, så det er svært at koncentrere mig.
Og nogle gange...
vågner jeg op, og jeg skriger.
Det er meget almindelige posttraumatiske symptomer.
Har du malet?
Nej, fordi jeg ikke er maler. Jeg er forfatter.
Ja.
Selvfølgelig.
-Forfatter. -Nej, med mareridtene har jeg...
Nogle gange har jeg flashbacks fra lejrene om dagen også.
Det er næsten, som om jeg er dér. Jeg kan lugte...
Er der noget, jeg kan gøre ved det?
Nej. Det forekommer meget ofte
hos soldater, der kommer tilbage fra krigen.
Det er bare en fase.
Hallo.
Så du har drukket.
Nej. Jeg har ikke rørt en dråbe i årevis.
Nu er du en del af afholdsbevægelsen.
En del? Du mener "startede."
Jeg er også en del af skilsmisses-bevægelse.
Det var mest en annullering, hvis du vil være teknisk omkring det.
-Hvad skete der? -Noget, som aldrig burde være sket.
Jeg tror, at hun må være nazist.
Mener du det?
Det ved jeg ikke.
Måske.
Det er noget, du burde skrive om.
Er du startet igen?
Nej.
Jeg tror, at når antologien er udgivet,
vil det forhåbentlig få mig i gang igen.
Hvad?
Antologien er lige blevet
lidt mere kompliceret, end jeg troede.
Hvordan?
Du ved, at vi ikke har råd til selv at udgive,
så vi har en aftale med Lippincott om at finansiere bøger,
men de har afvist bogen. De vil ikke udgive den.
Så du vil ikke udgive Young Folks-antologien?
Det er ikke mig. Det er dem.
Jeg afbrød næsten aftalen med...
Du afbrød "næsten" aftalen?
Hvor var du næsten modig.
-Kom nu. -Nej, det betyder meget for mig.
Du ved, at det var min eneste grund til at komme tilbage fra Tyskland.
Du ved, hvor vigtigt det var for mig. Hvor meget jeg havde brug for det!
-I det mindste kom du hjem. -Jeg ville ikke komme hjem!
Jeg er ked af det. Det er intet, jeg kan gøre.
Jeg var i krig med dem om det.
Krig.
Krig?
-Var du i krig med dem? -Undskyld.
Det var et dårligt ordvalg. Det var ikke meningen...
-Jeg landede på D-dag! -Det forstår jeg...
Nej. Det har du ingen idé om.
Jeg overlevede, kun fordi vi landede 900 meter væk,
men jeg så dem alle blive dræbt.
Jeg så hver eneste af dem blive dræbt!
Jeg burde også være død. Jeg burde ikke være her.
-Jeg beklager. Jeg kæmpede for dig. -Nej. Du beklager ikke!
Hold op med at sige, at du kæmpede for det!
Du er en forbandet løgner! Og jeg vil aldrig se dig igen!
Hey, herre,
jeg har et spørgsmål til dig.
Hvor tror du, at ænderne tager hen om vinteren, når søen fryser til?
Undskyld, makker, jeg aner det ikke.
Vil du ryge?
Ja tak.
-Vil du have et nip? -Det vil jeg gerne.
-Har du ild? -Det tror jeg.
Hey, jeg er veteran!
Jeg er veteran, for helvede! Stop...
Hvad laver I?
Jeg har stadig mareridt om krigen næsten hver nat.
Nogle gange vågner jeg skrigende.
Og du ser det også om dagen.
Hvordan kendte du til det?
Før jeg læste Ramakrishnas lære,
var jeg frihedskæmper i Indien mod briterne.
Det var den vold, som jeg oplevede,
som førte mig ind på den samme vej, som førte dig til mig.
Tror du, at mareridtene nogensinde vil forsvinde?
Åh ja.
Men først skal du helbredes fra den vold,
som din sjæl er blevet påført.
Hvordan?
Okay.
Vores religion består af meditation i fuld bevidsthed.
Kom. Tag skoene af.
Sådan begynder vi at helbrede smerten.
Det er meget smukke sko.
Tak.
Kom. Sid ned.
Rigtig godt. Luk nu øjnene.
Det er okay.
Jeg vil ikke gøre dig fortræd.
Den ultimative virkelighed er en altgennemtrængende,
uskabt,
selvlysende evig ånd.
Det er den bevidsthed, der animerer alle bevidste væsener.
Jeg... prøver at skrive.
Hver dag sider jeg ved skrivemaskinen, men jeg kan ikke starte.
Hvad tænker du på, når du stirrer på det blanke papir?
At det ikke bliver godt.
At jeg har mistet mit talent.
Hvad så, hvis du har?
Så burde jeg ikke skrive.
Skriver du for at prale med dit talent
eller for at ytre, hvad du har i hjertet?
Jeg startede endelig i går.
-Godt. -Det var ikke godt.
Skrivningen var forfærdelig, og jeg nåede kun én side.
Hvad skete der så?
Nød du det?
-At skrive? -Nej, at rive siden i stykker.
Ja.
I går rev jeg fem sider i stykker.
Det lyder sjovt.
Seymour Glass.
"Skal du i vandet, Seymour Glass?," sagde hun.
Han rejste sig pludselig. Han kiggede på havet.
"Jeg siger, hvad vi skal gøre. Vi skal prøve at fange en bananfisk.
Det er det rigtige vejr til at fange bananfisk i."
Jeg elsker, hvad du gjorde ud af stedet.
Skriver du igen?
Caulfield-romanen?
Nej. Jeg prøvede, men...
-Tak. -Det er bare
noveller, jeg har arbejdet på.
De er ikke så gode, men i det mindste får jeg skrevet nogle sider.
Det er derfor, jeg er her.
Husker du den historie, som The New Yorker ville udgive?
"Slight Rebellion off Madison."
Min første Caulfield-historie.
De har gennemgået alle de tidligere indsendelser fra før krigen,
og de overvejer at udgive den.
Virkelig?
Ja, virkelig.
Jeg ved ikke, om du husker det,
men de havde nogle specifikke notater, som du ikke ville følge.
Og hvis du vil have, at de udgiver den,
så skal du lave ændringerne.
Kom nu, hør dem i det mindste.
Udgivelse betyder alt.
The New Yorker har en særlig plads i den amerikanske litteratur,
og det er vigtigt for os, at vores historiers stil er ens.
Vi vil have, at læseren vil kunne læse en historie
og ved, at den kun kunne stå i The New Yorker.
Det er præcist, hvad jeg ikke vil have.
Vil du ikke udgives i The New Yorker?
Nej, jeg elsker The New Yorker.
Jeg vil bare ikke skrive historier som alle de andre.
Krigshelten får ikke altid en parade.
Nogle gange sprænger han sit hoved.
Jeg vil skabe en ny form for skrivning,
en moderne form om et moderne samfund,
hvor smerten ved vores tilværelse bliver ærligt udvist,
så alle kan se den.
Jeg vil lave en aftale med dig.
Hvis du prøver ændringerne og synes, at de ikke gør historien bedre,
så indsender jeg din originale version.
Holder og Sally skal ikke ende sammen.
Det er ikke det, der sker i livet, i hvert fald ikke i mit liv.
Det er fint. Det var bare en tanke, vi havde.
Jeg troede, at det var vigtigt for jer.
Ikke hvis du synes, at det ødelægger dit værks integritet.
Jeg prøver ikke at overtage din historie eller skrive den for dig.
Du har en fantastisk stemme, men du overforklarer.
Stol på, at læseren vil forstå dig.
Hvad mener du med, at jeg overforklarer?
Den er bedre.
Jeres notater fungerede. Tak.
Velbekomme.
Jeg indsender den til Harold Ross og holdet.
Det tager nok et par uger, før du får svaret.
Jeg vil give jer en anden historie, som jeg skrev.
Jeg tror, at I kan hjælpe mig med at gøre den bedre.
-Er 'bananfisk' ikke to ord? -Nej, det skal være ét.
Hvorfor?
Fordi to ord ville give for meget mening.
Kære Jerry, jeg har sendt dig flere breve, men du svarer aldrig.
Jeg håber, at du tror på mig, når jeg siger, at jeg ikke kunne gøre noget.
Jeg bad om, at de skulle udgive den. Det gjorde jeg.
Og nu beder jeg dig om din tilgivelse.
fordi jeg virkelig...
Jeg har læst flere af dine historier,
og de er meget imponerende for nogen på din alder.
Min skrivning har ændret sig meget efter krigen.
Krigen har ændret en masse forfattere.
Dem, der overlevede.
Jeg inviterede dig her i dag, fordi jeg ville fortælle dig personligt,
at The New Yorker gerne vil udgive dig.
Hvilken historie?
Alle.
Alle?
Jeg vil gerne tilbyde dig en første afvisnings-kontrakt.
Vi betaler dig en pæn årlig løn,
og til gengæld læser vi alle dine historier først.
Dem, som vi ikke udgiver, må du gerne sælge til andre magasiner.
Det er den mest prestigefyldte kontrakt i branchen.
Tillykke, Jerry.
Du gjorde det.
Jeg vil gerne introducere Jerry Salinger.
Peggy Siskin.
-Godt at møde dig. -The New Yorkers begyndende
store mand i den amerikanske litteratur.
-Undskyld mig, jeg er også forfatter. -Fantastisk.
Jeg synes, at Uncle Wiggily in Connecticut er pragtfuld.
Jeg glæder mig så meget til din næste historie.
Da Seymour Glass skød sig selv, talte du ikke bare om krigen.
Du talte også om den småborgerlige kapitalistiske infrastruktur
-af et moderne plutokrati. -Eller måske var det bare krigen.
Men det er op til læseren.
Jerry er lige begyndt at skrive sin første roman.
Og Bill siger, at du skriver en roman.
-Hvornår skriver du en roman? -Det er noget, jeg arbejder på.
-Forhåbentlig bliver det snart. -Lad os tage et billede.
Mange tak.
Der er noget, der generer mig.
En roman, jeg prøver...
Jeg vil færdiggøre den, men det kan jeg ikke.
Jeg er bange for, at hvis jeg arbejder på den, vil mareridtene komme igen.
Handler den om krigen?
Nej, det handler om en karakter, som jeg skrev om under krigen.
Den var sammen med mig hvor end jeg tog hen.
Hver gang du prøver at arbejde på den, føler du krigen igen.
Ja. Man får aldrig den lugt af brændende kød ud af næseborene.
Måske kommer du videre ved at færdiggøre bogen.
Okay.
Der er så mange forstyrrelser alle steder...
Så fjern forstyrrelserne.
Det er det.
Det trækker lidt, men prisen er okay.
Hvad vil du lave heroppe?
Jeg vil bare skrive lidt.
Jeg vil bare fortælle hele den sindssyge historie,
jeg var ude for lige før jul,
inden jeg var ved at gå nedenom.
Endelig besluttede jeg mig for at tage væk.
Jeg besluttede, at jeg aldrig ville komme hjem igen.
Jeg ville aldrig tage til en anden skole igen.
På den måde skulle jeg ikke have nogen forbandet dum
nytteløs samtale med nogen.
Jeg bliver ved med at forestille mig alle disse små børn
lege en eller anden leg i denne kæmpe rugmark.
Tusindvis af små børn, og der er ingen i nærheden,
ingen voksen, mener jeg, på nær mig.
Og jeg står på kanten af en skør klippe.
Det, jeg skal gøre,
er at gribe alle, hvis de begynder at gå over klippen.
Jeg mener, hvis de løber uden at se, hvor de tager hen,
skal jeg dukke op fra et sted og gribe dem.
Og det er alt, jeg ville gøre hele dagen.
Jeg ville bare være griberen i rugen.
Jeg ved, at det er skørt,
men det er den eneste ting, jeg virkelig ville ønske at være.
-Jerry! -Hej.
Tak for at komme forbi.
Tak. Det er rart at møde dig, hr. Giroux.
-Det er en fornøjelse. -Kald mig Robert.
-Sæt dig ned. -Tak.
-Det er en ære at have dig her. -Undskyld, jeg kommer uanmeldt.
Jeg ville bare tale med dig personligt.
Det skal du ikke sige undskyld for.
Jeg ved ikke, om du kan huske, men for et år siden
sendte du mig et rigtig venligt brev om min skrivning
og spurgte, om du måtte udgive en bog med mine noveller.
Selvfølgelig. Jeg elsker novellerne.
Tak.
Jeg er lige blevet færdig med min første roman,
og hvis du vil...
Du må gerne udgive den.
Jeg er beæret over, at du tænkte på mig. Hvornår kan jeg læse den?
Forbandede ungdom af J. D. Salinger
Jeg havde denne bogs sider med mig,
da jeg stormede Normandiets strande.
Jeg skrev dem i Hitlers dødslejre
og på hospitalet, hvor jeg knap kunne huske mit eget navn.
Jeg tror ikke, jeg ville være i live, hvis det ikke var for denne bog.
Jeg er meget smigret, Jerry.
Er det en krigshistorie?
Nej.
Den handler om en vanskelig dreng under julefesterne.
Jeg ved, at du ville have nogle hjælpsomme notater om romanen,
men sandheden er, at vi begge synes, at den har en masse problemer.
Jeg køber bare ikke Holden.
Det er hele bogen.
Han virker falsk, som han ville sige.
Han er så negativ hele tiden, det føles bare ikke ægte.
Og din stil er alt for forfatter-bevidst.
Jeg føler, at du prøver at være smart på næsten hver side.
Synes I i det mindste, at den er sjov?
Ja, men på en måde hvor jeg føler, at forfatteren er for vittig.
Du er ved at lave et godt navn for dig selv,
og jeg ville hade det, hvis denne bog ødelagde det hele.
Det bedste notat, jeg kan give dig,
er at gemme den i en skuffe i et år eller to.
-Er den så dårlig? -Det er jeg bange for.
Jeg elskede den, virkelig.
-Gudskelov. -Men disse ting er aldrig nemme.
Hvad mener du?
Min chef synes ikke om den,
men jeg kæmpede for den,
og han sagde, at han kunne udgive den, hvis du lavede en stor omskrivning.
Hvad vil han have omskrevet?
Han forstår ikke Holden,
hvad foregår der i hans hoved.
Og jeg skal indrømme, at jeg synes, at han nogle gange er forvirrende.
Han hader alt,
og han er altid så sarkastisk.
Er...
Er det meningen, at Holden er sindssyg?
Er du okay?
Jeg har tænkt på det, og jeg kan ikke omskrive.
Jeg vil ikke ændre et ord.
-Det ville Holden aldrig godkende. -Måske behøver du ikke gøre det.
Hvad mener du?
Jeg sagde ikke, at jeg ville gøre det,
men jeg sendte den til en bare for at teste vandene.
Hvem?
John Woodburn ved Little, Brown.
Hvordan var vandene?
Varme.
-Rigtig varme. -Kan han lide den?
Nej. Han elsker den! Han synes, at det er et amerikansk mesterværk.
-Sagde han mesterværk? -Det var det, han sagde.
Vent, sagde du til ham, at jeg ikke vil ændre noget?
Ja. Jeg sagde til ham, at det kunne være et problem,
og han vil stadig møde dig for at tale om marketing og distribution.
Vent lidt. Marketing?
Vi elsker også denne her til omslaget.
Holden med sin røde jægerhat.
Forbandede ungdom J.D. SALINGER
Jeg hader den.
Så hvad er der galt med den?
Læseren skal kunne forestille sig,
hvordan de vil have, at Holden ser ud.
Hvad med, at vi bare bruger den til forhåndskopierne,
-Jeg synes, det ville være meget... -Nej.
Der skal ikke udsendes nogen forhåndskopier.
Forhåndskopier er afgørende for reklameringen.
Jeg vil ikke have reklamering.
-Du vil ikke have reklamering? -Nej.
Jeg er ligeglad med, at den bliver succesfuld. Den skal bare være god.
Jo mindre opmærksomhed bogen får, des mere vil historien berøre folk.
Den vil ikke berøre nogen, hvis den ikke bliver læst.
Jeg vil ikke tale med pressen.
Det handler ikke om mig eller reklamering eller anmeldelser.
Det handler om Holden.
Vil du have, at vi udgiver bogen eller bare trykker den?
Fordi hvis du bare vil have den trykket,
så er mit forslag, at du renskriver nogle kopier og selv sender dem ud.
Fint. I må udsende forhåndskopier for anmeldelser.
Tak, Jerry.
Det er meget gavmildt af dig.
Men jeg vil ikke læse en eneste anmeldelse, så send dem ikke til mig.
Med begejstrede anmeldelser
bliver J. D. Salingers debutroman
bebudet som "årets gennembrudsbog."
Forbandede ungdom
Tak for strømperne Kærlig hilsen Sonny
TIL MIN MOR
Og føler du fred?
Undskyld mig, hr. Salinger?
Undskyld mig.
Jeg ville bare tale med dig.
Jeg føler mig som Holden Caulfield.
Og jeg vil bare...
Jeg skal tale med dig om bogen.
Om Holden.
Alt, jeg har at sige, skrev jeg i bogen.
Hvordan ved du så meget om mig?
Det gør jeg ikke.
Det er bare et fiktionsværk.
Jeg er bare en fiktionsforfatter.
Tak for at hilse på.
Men jeg er Holden.
Jeg er Holden Caulfield!
Du er falsk!
Som alle de andre!
Undskyld. Jeg ville ikke vække dig.
Nej. Det gjorde du ikke.
Jeg har altid bekymret mig over, at du ikke ville kunne betale huslejen.
Nu skal jeg bekymre mig over,at sindsforvirrede fans vil angribe dig.
Du burde fjerne dit billede fra bogomslagene.
Jeg har aldrig vidst, at du bekymrede dig.
Siden den dag, du blev født.
Da jeg var en dreng,
ville jeg gerne være pianist.
Jeg elskede sådan at spille.
Men min far var rabbiner,
så han kunne ikke forstå, hvordan jeg...
ville kunne forsøge mig selv, og han tvang mig til at stoppe med at spille.
Jeg var ked af det,
men jeg vidste, at han elskede mig. Han ville bare have, at jeg var okay.
Jeg har aldrig hørt dig spille.
Nej.
Men jeg var god.
Så du er Holden Caulfield, ikke?
Din mor havde ret.
Du er meget talentfuld.
Tak.
Nu skal du bare skrive en anden endnu bedre.
Intet pres.
Godnat, Sonny.
Jeg hører folk snakke om bogen alle steder.
Alle elsker den.
Jeg glæder mig til at læse din næste bog.
Er din bøf okay?
Jeg er bare ikke særlig sulten.
-Vil du måske have noget andet? -Nej. Undskyld mig.
Er du okay?
Ja, jeg har det fint.
Der er en middagsfest derinde.
Jeg føler mig bare lidt utilpas lige nu.
Det er bare en bog.
Jeg syntes ikke særlig meget om den, hvis jeg skal være ærlig.
Hvad syntes du ikke om ved den?
Den er bare ligesom alle de andre falske bøger.
En masse klynkeri, og slutningen var dødkedelig.
Du burde ikke tage dig selv så alvorligt.
Du er ikke den første, der skriver en bestseller.
Vent.
Må jeg få dit telefonnummer?
Har du en kuglepen?
Jeg har også papir.
Hvad hedder du?
-Claire. -Claire.
Du er den første, der siger, at du hadede den.
Til dit ansigt.
Tak.
Du har fanget nationens bevidsthed.
Du har ramt, hvordan mange har det, og givet en stemme til deres smerte.
Jeg kan ikke tage hjem længere.
Jeg skrev bogen for at komme videre fra krigen,
nu føler jeg, at jeg bliver skør igen.
Har du stadig ikke lært at fjerne forstyrrelserne?
New Hampshire er virkelig smuk på denne tid af året.
Det er 35 hektar, mest skov.
Huset er beskedent, men rigtig fint.
Der er også en lille bygning, som kan laves til gæstehus.
-Eller et kontor. -Som du vil.
Jeg tror, at du vil være meget lykkelig her.
Det håber jeg.
En kunstners eneste bekymring er at ramme en slags perfektion
og på sine egne vilkår, ikke en andens.
Undskyld mig, hr. Salinger.
Siden du skriver om teenagere,
troede jeg, du ville være interesseret i at styre en ungdomsgruppe.
Jeg synes, at de unger ville elske det.
-Det ville jeg også. -Alle tiders!
De er lige herovre.
Alligevel vil en rigtig kunstner, har jeg bemærket, overleve alt.
Du inviterer mig hele vejen herud og går så væk, når du ser mig?
Undskyld. Jeg troede, at du var en af de der vanvittige Caulfield-fans.
Det sker helt sikkert.
Du ser vidunderlig ud.
Hvad synes du?
Det er lige, som du sagde i brevene. Det er som byen uden byen.
Hader du det?
Jeg voksede op hos plejefamilier.
Så længe du er her, så er det perfekt.
Hendes hud var dejlig.
Og hendes ansigtstræk var fine.
Ingen kunne nægte, at hun var en førsteklasses skønhed.
Han var henrykt over sit nye spirituelle liv.
Og han bliver ved med at sige sin bøn og at lære alle, han møder,
også at sige den.
Hey, hr. Salinger.
Jeg ved, at du er meget privat,
men jeg tænkte, om jeg kunne interviewe dig til min skoleavis?
Jeg skal skrive en artikel om nogen, jeg beundrer, og...
Og du ville være perfekt.
Jeg er holdt op med at give interviews for lang tid siden.
Men for en skoleavis kan jeg helt sikkert gøre en undtagelse.
-Virkelig? -Selvfølgelig.
Ungerne på skolen vil elske det! Mange tak.
Er Forbandede ungdom selvbiografisk?
På en måde.
Mine drengeår lignede meget dem, drengen i bogen har.
Jeg havde problemer i skolen ligesom ham.
For at være ærlig var det en stor lettelse at fortælle folk om det.
Og hvorfor fokuserer de fleste af dine historier på unge mennesker?
Fordi de er uskyldige.
De er ikke blevet ødelagt af verden endnu.
Der er nok en del af mig, som stadig gerne ville være så uskyldig,
men jeg har set de ting, som jeg har set, og...
jeg ved, at jeg aldrig mere vil have denne uskyld.
Den pige, som interviewede dig den anden dag, var meget smuk.
Og?
Det ser ud til, at du kan lide smukke unge piger.
Ja, det sætter mig i den særlige kategori kendt som mænd.
Jeg håber, at du stadig vil elske mig, når jeg ikke er en smuk ung pige.
Selvfølgelig vil jeg det.
-Nej. -Hvad?
Interviewet.
Interviewet med pigen, det...
Det kom i lokalavisen, ikke skoleavisen.
-Så? -Hun løj for mig.
Hun sagde, det var for skoleavisen. Hun løj!
-Det skal nok gå. -Nej. Jeg stolede på hende!
-Det er okay. -Hun svigtede mig!
Selv de forbandede unger svigter mig nu!
Når folk bliver forstyrrelsen,
så skal man fjerne folk.
De har ikke nævnt mig eller Story Magazine én eneste gang.
Ikke én eneste gang.
Det er fordi, du ikke er officielt involveret med bogen.
Men jeg udgav hans første historie.
Det var mig, der overbevidste ham om, at Caulfield burde være en roman.
Du ville være udgiveren af årets varmeste roman,
hvis du havde udgivet hans antologi, som du lovede ham.
Jeg har ikke sovet i seks måneder.
Og jeg savner ham.
Det er jeg ked af.
Lippincott siger, at de ville udgive en antologi nu. Alt, han vil.
Alle vil have en antologi,
men vi går med Little, Brown for loyalitetens skyld.
Selvom jeg hader titlen.
Tilegnet Esmé og andre noveller. Den er dødkedelig.
Tror du, at Jerry ville skrive noget for Story?
Det behøver ikke være noget nyt. Det kan være en gammel historie.
Det er fint. Vi...
-Vi kæmper virkelig. -Det har jeg bedt ham om.
Han sagde nej.
Hvordan kan han stadig være vred på mig?
Han er en stor succes nu.
Det har ikke været nemt for ham.
Han blev en bedre forfatter efter krigen, men den har slået ham.
Det forekommer mig utvivlsomt sandt,
at kunstnere og digtere, som har et omdømme for
at producere god eller skøn kunst,
har noget ekstremt galt med dem som mennesker.
En kæmpe karakterfejl eller en enorm selvcentrering.
Og publikummets tørst efter deres næste angivelige mesterværk
får dem bare til at ville gemme sig fra forstyrrelserne endnu mere.
Du har været i studiet i over en uge.
En uge med at skrive om Glass-familien!
Vi er alene her!
Du kan ikke bare lade os alene på den måde!
Vi er også din familie!
Jeg har ingen venner her. Ingen at snakke med.
Jeg er helt alene!
Jeg er alene.
Han er helt uegnet for ægteskab eller noget som helst, det er lidt normalt.
Det er et trist faktum, at en histories afslutning
altid ser ud til at udvikle sig til starten af en ny en.
Og tragedien er, at der er intet, han kan gøre ved det.
Du ved, at du ikke må forstyrre mig her.
Det ved jeg,
men du har et telefonopkald, og han siger, at det er vigtigt.
-Hvorfor? Hvem er det? -Whit Burnett.
Nej, jeg vil ikke tale med ham.
Man ville tro, at med al meditationen ville du have lært at tilgive nu.
-Hallo? -Jerry. Hej.
Det har været længe siden.
Ja, det har det.
Jeg har aldrig haft mulighed for at fortælle dig det,
men jeg elskede Forbandede ungdom.
Tak. Det var din idé at skrive den.
En ting er at have en idé. Noget andet er at gennemføre den.
Og det gjorde du genialt.
-Tak. -Hvordan er livet på landet?
-Jeg forstår... -Det er fint, Whit.
Hvad kan jeg gøre for dig?
Er du stadig vred over det, der skete?
-Var det derfor, du ringede? -Nej, jeg ringede, fordi...
Hør, Story Magazine vil lave en novelleantologi,
og siden du er vores mest kendte elev,
tænkte jeg, at det ville være godt, hvis du skrev introduktionen.
Hallo?
-Okay hvad? -Jeg vil gøre det.
Virkelig?
Du lyder overrasket.
Nej. Jeg er bare begejstret. Jeg...
Tak.
Tak, fordi du købte min første historie.
Det var de bedste 25 dollars, jeg har brugt.
Da jeg var 20, var jeg elev i noget tid
på Whit Burnetts novellekursus oppe på Columbia.
Jeg har ofte mine tvivl, om en god
og ansvarsbevidst lærer ved et skrivekursus kunne gøre mere.
Uden tvivl var han dér for at tjene historien.
Er det ikke for stille for dig herude?
Nej, det er perfekt.
Men savner du ikke byens liv?
Det er bare en forstyrrelse.
Det hele er en forstyrrelse.
Jeg skal fjerne alt, der kan blande sig i min skrivning.
-Alt, jeg vil nu, er at skrive. -Men har du ikke mindre at skrive om?
Du er så isoleret.
Jeg mener, jeg kan godt lide Franny og Zooey.
Men det føltes bare lidt mere
som at læse en religiøs lærebog end en historie.
Du har altid sagt, at jeg skulle grave dybere.
-Er det rigtigt? -Ja.
Jeg kunne ikke have skrevet Forbandede ungdom uden krigen,
men nu søger jeg noget højere end en dreng og hans jægerhat.
Vent lidt. Holden ændrede landet.
Der findes nu unge mennesker i hele verden,
som føler, at de endelig har en stemme, som de aldrig havde før.
Ja, og de er ikke bange for at komme her og fortælle mig det.
Nogle gange ønsker jeg, at jeg aldrig havde skrevet den.
Den har gjort mig til en fange her. Jeg er lænket af mit eget værk.
-Kom nu, skal det være sådan? -Ja.
Hvis jeg vil blive ved med at skrive, ja.
Og det er det eneste tidspunkt, hvor jeg føler en form for fred.
Det...
Det er godt at se dig igen,
men jeg vil gerne vide, hvorfor du kom hele vejen herop for at tale med mig.
Det er introduktionen, du skrev.
Jeg elsker den. Den er smuk. Jeg var meget smigret.
-Jeg er glad for, du kan lide den. -Men desværre kan jeg ikke bruge den.
-Du kan ikke bruge den? -Nej.
Fordi den handler ikke om Story Magazine eller forfatterne.
Den handler om mig, og det er upassende
at bruge den som introduktion for en antologi.
Hvorfor griner du?
Alt, du har gjort, siden vi mødtes, er at afvise mine tekster.
Det var nok dumt af mig at tro, at det var slut nu.
Jeg sagde aldrig, at livet som forfatter ville være nemt.
Og som altid havde du ret.
Farvel, Whit.
Farvel.
Som altid er der flere tilbud til Forbandede ungdoms filmrettigheder.
Elia Kazan, Billy Wilder, de bliver ved med at ringe.
Sig nej, og at de skal holde op med at ringe.
-Den ville aldrig fungere som film. -Hvorfor ikke?
Fordi jeg er den eneste, der kan spille Holden.
Jeg er for gammel.
Little, Brown ringede angående din næste bog.
De spurgte, om du stadig skriver om Glass-familien.
De vil tage hvad som helst,
bogstaveligt talt.
Der er noget, jeg vil tale med dig om.
Det var faktisk derfor, at jeg kom tilbage til byen.
Hvad er det?
Jeg vil ikke udgive mere.
Men folk elsker at læse dine historier.
Du har så mange fans, der bliver skuffet.
At skrive...
Det blev min religion.
At udgive forstyrrer meditationen.
Det korrumperer den.
Jeg ved ikke, hvordan man er en ægtefælle eller en far,
eller selv en ven.
Jeg ved kun, hvordan man er en forfatter.
Hvis jeg kan gøre det, hvis jeg kan vie mit liv til at skrive
uden at få noget ud af det,
så tror jeg, at jeg kan være lykkelig.
Så lad være med at udgive.
Jeg elsker dig, og jeg ønsker, at du er lykkelig.
Og som jeg altid har sagt,
udgivelse betyder ikke alt.
Jerry stod ved sit ønske og udgav aldrig mere et ord.
Jerry og Clair fik et barn til, men til sidst blev de skilt.
Forbandede ungdom har solgt over 65 millioner eksemplarer
og er blevet oversat til 30 sprog.
Den sælger fortsat 250.000 eksemplarer hvert år
og betragtes som en af de vigtigste romaner fra det 20. århundrede.
Myten om Jerrys isolation og afvisning af at udgive
forstærkede kun hans internationale berømmelse.
Han blev boende i Cornish, New Hampshire,
indtil han døde i 2010 som 91-årig.
Kære Whit,
for at svare det spørgsmål, som du stillede mig for så mange år siden,
ja,
jeg er villig til at skrive i resten af mit liv,
og ikke få noget ud af det.
Med venlig hilsen,
J. D. Salinger.
FORBANDEDE UNGDOM
Oversat af. Mads Cunha Vestergaard